Jeg er Uhtred, sønn av Uhtred.
Jeg ble født angelsakser, men stjålet og fostret opp av daner.
Nå er jeg underlagt kong Alfred og knyttet til Wessex.
Jeg har en kristen hustru som jeg skatter.
Og et barn jeg aldri har sett.
Jeg har land heftet med gjeld.
Det er en stor sum. Alfred kan ettergi gjelden, men gjør det ikke.
Og en slu tjener jeg ikke liter på.
Og skjønt jeg sakner danene og deres livsglede og kampglød...
Sett deg aldri opp mot Ubba. Og kjemp aldri mot ham.
... er mitt angelsaksiske hjerte oppildnet.
- Ubba er tilbake fra Irland. - Og skipene mine?
De har seilt fra Lundene og er snart her.
Skjebnen styrer alt.
Herre! Trenger du hjelp?
- Mildrith! - Odda?
- Gud skje lov. - Hva gjør du her?
Du må bli med meg. Freden er brutt.
- Når? - Pakk sakene dine fort. Danene kommer.
Hva er skjedd med Uhtred hvis freden er brutt?
Danene har brutt freden. Vi har drept våre gisler, og de har drept sine.
- Lever Uhtred, er det som forræder. - Nei!
Like fullt er det ikke trygt her. Du må bli med meg.
Jeg ber deg. For barnets skyld!
Uro deg ikke for oss! Vi tar med kveget og rømmer ut i villmarka!
Kom dere i trygghet!
Alt av verdi graver jeg ned!
Ikke bare dra! Da sliter du den i stykker!
Hvor mye for hesten din?
Jeg selger ham ikke.
Jeg gir det dobbelte av hva den er verd.
I sølv.
- Er noen levende skylt i land? - Ikke på min strand.
Gud har tatt mange hundre.
Men det ryktes at flere hundre kom trygt i land lenger opp.
Er de venner av deg?
Dere burde komme dere i trygghet.
- Edward... - Han er deg lik.
Lille Edward!
Vi får håpe at hans helbred blir sterkere enn min.
Nå kommer de.
- Odda og Wulfhere. - Herre konge.
Vi går en vanskelig tid i møte, men vi skal klare brasene.
- Marsjerer vi i én retning eller to? - To.
Dere to rir mot elva Severn og Ubba. Jeg møter Guthrum.
Burde ikke alle marsjere til Severn? Seirer vi der, mister de motet.
Selv om vi seirer, kan vi aldri vite hvor mange som overlever.
Noen av Guthrums skip har kommet i land, og han må møtes.
Odda, den av oss som beseirer fienden raskt, bistår den andre.
- Ja, herre konge. - Gjør dere klare.
Herregud, jenta mi! Du var et nydelig jorde å pløye!
Bedre enn bygg! Bedre enn bygg!
Herregud, jente! Bedre enn bygg!
Ja!
Bedre enn bygg!
Herre! Tilgi meg, herre!
Det har aldri skjedd før! Det var hun som ville gjøre det her.
Hvor er min hustru og mitt barn?
Vent, herre! Hun er hos Odda den yngre! Han hentet fruen og sønnen din.
- Hun ble med for å berge barnet. - En sønn?
En kjekk, liten mann! Han ligner far sin.
- Jeg burde ta ballene dine. - Nei, jeg ber deg!
- Jeg blåser i både hustrua og hora di. - Han lovte meg mynt.
Det var bløff. Jeg eier ikke mynt.
- Jeg trenger hest, mat og drikke. - Hesten din står i stallen.
- Huset mitt er ikke ditt. - Nei.
Landet mitt er ikke ditt! Gjør du meg til latter igjen, tar jeg livet ditt.
- Jeg kommer til å nyte det også. - Det tror jeg på.
Gå ut.
Uhtred...
Sønn av Uhtred.
Vi er flertallige.
Hvis du teller bøndene og kvinnene våre, ja.
Frykter du dem, Leofric?
Nei. Men mange gjør det.
Det handler om strategi. Vi holder høyden. De må komme til oss.
Og hvis de venter? Vi er jo avskåret her på høyden.
- Og vi har lite forsyninger. - Det vet ikke de!
Vi bier her. Holder stillingen vår.
Er hellet med oss, seirer Alfred over Guthrum og kan bistå oss.
Inntil da blir vi her på denne åsryggen.
- Herre. - De holder øye med oss.
De holder høydedraget, men jeg vil ikke vente.
Når skal jeg angripe?
- Jeg skal kaste runene. - Storri.
Jeg trenger et tydelig svar.
Det skal du få.
Jeg har svaret, herre.
Se. Her er vi, ved foten av åsen.
De er der oppe. Men det gagner dem ikke.
Dette er en fjær fra leiren deres.
Knusktørr og bleket.
Vann renner nedover, ikke oppover.
Ønsket ditt er oppfylt: Du bør angripe raskt.
- De er svake. - De vil overgi seg eller dø.
Så går vi videre, inn i hjertet av Wessex.
Skjoldborg!
Rykk fram! Én! To!
- En rytter nærmer seg! - Stans!
Gå og hent herre Odda.
Den eldre!
Uhtred. Hvordan kan han være i live?
Det får vi spørre ham om. Uhtred, vi fryktet du var død.
At du lever, er et mirakel. Eller mistenkelig.
- Hvor er min hustru og sønn? - I trygghet!
- Tok du henne med hit? - Hun er i trygghet!
Mildrith er hos min egen hustru i mitt eget hjem!
Der har hun det godt! Legg bort dolken!
- Sverg at du ikke har rørt henne! - Det gjør jeg aldri!
Herre.
Ta klingen bort fra min herre, og det straks.
Stymper...
Det har ikke fart ille med Mildrith eller sønnen din.
Det sverger jeg på. Gjør som jeg ber deg om.
- Forræderi. - Nå er det nok splid og trette!
Gå herfra, alle sammen! Nå!
Din hustru er min guddatter. Du burde takke sønnen min, ikke true ham!
Kom til meg når du har roet deg og forklar hvorfor du fortsatt lever!
Du er tilbake fra de døde og deg selv lik.
Du kunne bare gått av hesten og spurt: "Har du sett min hustru"?
Det ville vært lurere, ja.
Men da ville ikke unge Odda gjort i buksa!
Har du sett henne? Er alt vel med henne?
Men gutten... Han er stygg.
- Som far sin. - Og han har et knøttlite lem.
Som far sin!
Vil du se ham selv, så dra like tilbake.
Jeg mener det. Her sitter vi fast, og her skal vi dø.
- Hva sier Odda? - Odda er en anstendig mann.
Men som kriger er han like fryktinngytende som en sau.
Vi holder høyden. Jeg vil ikke gi fra meg det fortrinnet.
- Vi har lite mat. - Mat kan oppdrives.
- Hvor mye har vi? Til 2-3 dager? - Nok til at Alfred når hit.
Du har selv sagt at stormen tok de fleste skipene. Mange nok, kan hende!
- Vi venter her. - Ja. En stund til.
Vi gir Alfred så mye tid som vi kan.
Jeg skal samtale med dem.
Samtidig sender vi ut flere jaktlag.
Alfred kommer!
- Jeg blir med når du møter dem. - Du er ikke buden.
Det er min rett.
Hvordan kan han være i live?
Han ble tatt som barn og overlevde det også.
- Dere gjør klokt i å følge ham. - Følge?
Lytte til ham, mente jeg.
Herre Ubba. La meg forestille deg for herre Odda av Wessex.
Du er med på hvert eneste møte. Er det flere av deg?
Herre Ubba, Odda er Alfreds fremste general.
Jeg driter i hvem han er. Alt han skal gjøre, er å overgi seg.
- Vi overgir oss ikke. - Hva gjør dere da?
Vi overgir oss ikke. Men dere må gjerne vende tilbake til skipene deres.
Det er ingen grunn til at du også skal bryte freden.
Vi vender ikke tilbake.
Og jeg flytter meg ikke.
- Dere har ikke noe ærend her. - Mitt ærend er å drepe dere.
- Du kan forsøke. - Guthrums skip har gått ned.
Njord strakte seg opp og dro skipene ned på havbunnen.
- Du lyver. - Jeg så selv at skipene gikk ned.
Storri, hva sier du?
Jeg ser ikke for Guthrum, men for deg.
Storri så ikke at han skulle få en kvist opp i rumpa.
Det er løgn! Se ham i øynene!
Du står for tur, Ubba. Jeg har kastet runene.
Ragnar er hos gudene, og de er sinte på deg.
- Du har jo ikke hevnet ham. - Jeg skal ikke hevne Ragnar jarl!
- Det skal sønnen hans! - Du står for tur, Ubba.
Møt meg i tvekamp, så får vi se hvem som står for tur!
Herre, nå snakker vi bare sammen.
Si ikke ett ord til! Han skal ikke si ett ord til!
Nei, det skal han ikke.
Jeg sier heller ikke ett ord til.
Praten er over.
Din usle dritt!
Storri. Storri!
- Hva nå? Vi står til knes i dritt. - Vi har fått mer tid.
- Nå er de jo enda mer blodtørstige! - Vi burde gå til angrep.
Soldatene mine er gode menn.
Selv om halvten ikke har andre våpen enn en sigd, er de her.
Man kan drepe med sigd.
Hvor godt kjenner du Ubba?
Jeg har kjent ham siden jeg var elleve år.
Han er den beste krigeren jeg har sett.
Men han er varsom. Han lytter alltid til gudene.
Jeg terget ham for å så tvil hos ham.
Det vil ta ham litt tid å legge tvilen til side.
- Men vi burde angripe. - Da faller de oss i fløyen.
Og da dør karene mine. Alle sammen.
Jeg kjenner hver eneste en.
Jeg håpte at denne åskammen og Alfred skulle berge dem.
Oss.
Nei. Forsyningene tar slutt, og Ubba vil få tilbake motet.
Da er det uunngåelig at de inntar Wessex.
Enn om vi kunne overraske danene?
- Hvordan da? - Vi stikker skipene i brann.
- Da løper de for å slokke. - Og vi angriper.
Da har de ingen skjoldborg.
Vi hugger dem ned før de vet at vi er der.
- Hvem stikker skipene i brann? - Jeg gjør det. Alene.
Men da vil jeg ha ditt ord på at du angriper så snart det brenner.
Det får du.
Lykkes vi, så har du berget Wessex.
Skulle han klare å stikke skipene i brann, vil danene bli grepet av skrekk.
- Det er hensikten. - Hvordan drar vi best nytte av det?
Er det trolig at et angrep vil lykkes?
Er det ikke bedre å unnslippe fra denne åsryggen?
Dra til Winchester uten at et eneste liv går tapt.
Foruten Uhtred.
Far, hvis Uhtred snakker sant...
Så har nesten alle Guthrums skip gått ned.
Vi slutter oss til Alfred.
Kan hende møter vi ham på veien.
Da står vi samlet mot Ubba.
Dette er en klok strategi.
Jeg ga ham mitt ord.
Han kommer til å dø.
Og du kan nevne ham helt.
De andre er her.
Vi må enes om hva vi skal si til dem.
Jeg har kalt dere hit for å be dere gjøre mennene klare. Alle sammen.
- Vi skal forflytte oss. - Forflytte oss?
Ealdorman Uhtred skal forsøke å stikke skipene deres i brann.
- Har han gått dit? Alene? - Ja.
- Lykkes han, skal vi forflytte oss. - I hvilken retning?
- Si ikke noe til karene. - Du har ikke sagt hva vi skal.
- Gjør dere klare. - Til kamp?
Gjør karene deres klare! Gå!
Gjør dere klare.
Jeg ser ingenting på elven.
- Dagen gryr snart. - Vil du holde munn?
Ja vel.
Skipene brenner! Skipene brenner!
Hent bøtter og tønner!
Herre Odda, vi er klare. Men hva skal vi gjøre?
Han har klart det! Se, han har stukket skipene i brann.
Vi går til angrep!
Herre, er du våken?
Herre! Skipene er stukket i brann.
- Det er ham! - Ja.
Du så at de døde på åskammen! Så du ikke brannen?
- Jeg ser bare hva runene viser! - Hvor mange skip brenner?
De har noe i sinne!
Herre.
Der. Der er han.
Du! Uhtred Ragnarsson!
Er du redd meg?
Tvekamp!
Her skal kampen stå!
Vil du møte meg i tvekamp?
Er du sønn av Ragnar Fryktløs?
Eller er du en usling?
Jeg møter deg, Ubba, hvis det er det du vil.
Men da dør du.
Hent skjoldet mitt.
Skal du ikke kle på deg først?
Dette tar ikke lang tid.
Var det du som stakk dem i brann?
Det var nok gudene. De er sinte på deg.
Til første blodsdråpe, eller til døden?
Angelsaksiske trell!
Dra til Valhall, herre.
Skjoldborg!
Drep de jævlene!
Bind dem sammen! Dann en lenke!
Bind dem hardt! Hvis de bærer seg, så kast dem i elven!
Få i deg dette, stymperen.
Det er deg vel unt.
Odda er skadd.
Stygt.
- Han holdt ord. - Slik er han.
Han er en bra mann. En god ealdorman.
- Ubba skal begraves med øksa si. - Øksa er borte.
- Unge Odda vil at han skal parteres. - Nei!
Ubba var nesten som en konge for danene.
Jeg skal se til at han blir begravd.
Nå har du en oppgave foran deg.
Dra til Alfred, gå ned på kne og si til den kødden at du har berget Wessex.
- Nei, jeg skal til Mildrith. - Da tar en annen æren og belønningen.
Karene vet hva jeg har gjort. De kan berette om det.
- Jeg må se sønnen min. - Du er en kødd.
En ballepung.
Har du ikke noe bedre å fare med?
Spene...?
Herre.
Jeg vil takke deg for at du ikke overga meg.
Jeg vet at det var et valg.
Et rimelig valg.
Jeg drar til godset ditt og besøker Mildrith og sønnen min.
Du har tjent Alfred vel i dag.
Takk, herre.
Hvem er det?
Tilgi meg. Du var så vakker at jeg ikke ville forstyrre deg.
Du får lov til å forstyrre meg. Straks.
Uhtred, sønn av Uhtred.
Som i sin tur er sønn av en Uhtred, og enda en.
Han har et kongerike å arve.
Det skal jeg se til. I morgen eller dagen etter drar vi hjem.
Og så til Winchester.
Alle tre.
Jeg skal gå til Alfred.
Og han skal falle på kne for meg.
- Skal han det? - Det skal han.
Han vil i det minste ettergi gjelden.
Og vi skal bygge en stor festsal og holde gilde.
Det vil jeg gjerne.
Jeg vil også at Uhtred skal døpes i Winchester.
Pater Beocca kan forestå dåpen. Da blir han glad.
Uhtred, jeg ønsker det.
Gud er god. Han har holdt sin hånd over deg og ført deg hjem til meg.
Det var sverdet mitt som beskyttet meg.
Tro meg: Gud er god.
De har ikke vært i kamp enda. Det er bra.
Bare jeg skal snakke. Alfred skal høre én beretning.
- Hvordan er humøret i leiren? - Godt. Karene er i god form.
- Er de redde? - Nei, ikke mer enn vanlig.
Jeg...
Jeg uroer meg for at jeg ikke vekker begeistring hos dem.
At de ikke ser på meg som en kriger.
Herre konge...
Det er Odda.
Hva er dette?
Unge Odda? Bærer du nytt? Hvor er far din?
Han ble såret i slaget.
Det store slaget ved Cynwit.
Jeg har en gave til deg.
Ubba er død. Hæren hans er beseiret.
- Hvis dette er sant... - Det er det. I forgårs.
Gud skje lov!
- Da er Wessex berget! - Det er det. For en stund.
Nå må Guthrum slutte fred.
Mens far din kommer seg, står du i hans sted. Hans land er ditt, og mere til.
Wessex er berget!
Alle går til slottet.
Det er feiring. Feiring eller bønn.
Jeg tror dette er ditt verk.
Salen er full! Det er ikke plass til flere!
Kongen takker dere, men dere må be her ute!
- Beocca! - Slottet er fullt!
- Pater Beocca! - Det blir øl og mat til alle.
Uhtred?
- Står du her foran meg? - Ja, og med barnet mitt.
- Gud skje lov at du lever! - Hvorfor skulle jeg ikke det?
- Vi trodde du var død. - Nei, jeg kjempet ved Cynwit.
Har de ikke sagt det? Jeg må snakke med Alfred.
- Hva er det? - Vi finner nok ut av det.
- Uhtred! - Jeg skal snakke med Alfred.
Uhtred, Alfred har bønnestund.
Uhtred, jeg ber deg!
Du må ikke avbryte bønnestunden!
Uhtred! Uhtred, sverdet ditt!
Jeg hører at dere tror jeg er død? Pater Beocca trodde jeg var død.
Men jeg var ved Cynwit med herre Odda.
Herre Odda og jeg la slagplanen. Har ikke gutten sagt det?
Kanskje du vil tale nå? Fortell hvordan Ubba døde!
Herre konge, jeg vil be ham være med oss i takksigelse.
Takksigelse? For hva da? For at hedningen er død?
Hvem tror dere drap hedningen?
Jeg møtte Ubba i tvekamp, og jeg drap ham! Øks mot sverd!
Dette sverdet! Er det noen her som vil benekte det?
Vær rolige, alle sammen! Og vær stille!
Jeg har hørt nok. Du har sagt nok. Dette sømmer seg ikke.
Stikk sverdet i sliren og husk hvor du står!
Jeg sier bare...!
Du har brutt freden min.
Du har brutt Kristi fred og trukket våpen på hellig sted.
Gå ut i borggården. Jeg skal felle dom over deg.
- For hva? Jeg har... - Vær stille!
Vi skal...
Vi tar en stunds stillhet og prøver å finne tilbake til freden.
Dette må ikke få gå ustraffet.
Det må bli døden.
Fred være med deg, elskede.
Hvorfor kan du ikke være tålmodig?
- Jeg vil ha rettferd. - Alle troende får rettferd.
- La oss ikke snakke om tro nå. - Det er nettopp nå det trengs!
Jeg vil ikke høre på dette!
Du gir for lett etter for raseriet.
Det er en vond ånd i deg som må drives ut.
Sett din lit til Gud.
Jeg skal be for deg.
- Du trenger litt ydmykhet. - Jeg vil ha rettferd!
- Er du edru? - Varsomt!
Du skal krype i støvet.
- Nå igjen? - Følg etter meg.
Jeg har jo bare rømt fra et kloster.
- Ealdorman Wulfhere. - Du kjenner denne stakkaren?
Kongen har bedt meg straffe deg og Ethelwold.
Hans hustru vil at jeg skal dra ut tarmene dine.
Elswith er stadig like oppfinnsom.
Frue, gå til Elswith. Hun er i kapellet.
Vet du hva straffen er for å trekke sverd der?
Bøter? Og de går vel til kirken?
Døden.
Men Alfred er nådig. Du skal ikke dingle. Ikke i dag.
Du må forsikre ham om at du skal holde freden, hans fred.
Ingen bryr seg om at du tok livet av Ubba.
Det som betyr noe, er at Odda den yngre har tatt æren for det.
Dør far hans, blir Odda søkkrik. Da vil alle lovprise heltemotet hans.
- Mitt heltemot. - Ingen bryr seg om det.
Nå lyser sollyset ut av rumpa til Odda, og det blender alle.
Forstår du det?
Godt. Du skal gjøre bot.
- Hva da? - Krype i støvet.
Du skal kle deg som ei jente, gå ned på kne og bli ydmyket.
- Jeg kryper ikke! - Da får Elswith det som hun vil.
Ned på kne.
Nå skal dere krype hele veien til slottet.
Der skal dere kysse korset og legge dere med fjeset ned.
Og hva så?
Så tilgir Gud og kongen dere.
Kom igjen.
Kom igjen!
Jeg går først.
Men da står du i gjeld til meg.
Hva?
Herre konge, jeg er en synder! Se ikke på meg!
Jeg er den verste synderen du noensinne får se!
Jeg har hatt kvinner! Massevis av kvinner!
Heldiggris.
Kvinner i alle størrelser! Store pupper, små pupper...
Jeg har klemt og kysset dem!
Jeg har hvilt hodet på brystene til vakre, -
- men usedelige kvinner! Tilgi meg!
Jeg vet ikke hvor mange jeg har tatt, -
- men det er halvten så mange som antallet pupper!
Herregud, som jeg elsker pupper!
Send en engel til meg, Gud!
Sånn at du kan nedlegge den!
En puppeløs engel til å vise meg den rette vei!
Ingen flere tjenestepiker på kammerset mitt.
Jeg ber deg.
Du må legge deg ned og kysse korset.
Kyss meg i ræva. Både du og guden din!
- Uhtred, vent! - Vi drar herfra nå.
- Det kan vi ikke. - Hent sakene dine.
Det er mørkt snart. Og vi må bli her til dåpen. Det er viktig.
Sønnen min skal ikke døpes. Ingen prest skal hviske løgner i ørene hans.
- Du er bare sint. - Han skal bli hedning, som far sin!
Hvorfor sier du slikt?
- Vi blir her i natt. Ikke lenger. - Hvor skal du?
Jeg skal drikke og hore.
Jeg elsker jo pupper!
En må forstå puppenes mangslungne vesen.
Små og letthåndterlige pupper. Frekke og ivrige pupper.
Myke pupper som gjør at man føler seg som hjemme.
Som nesa til en valp: takknemlig og ivrig når man kjærtegner den.
Hvordan føles knærne?
Jeg orker ikke å skjemte om det.
- Det fins ikke rettferd her. - Det visste du jo.
Jeg hører du er unge Oddas mann nå.
Jeg går fra far til sønn, ja. Akkurat som landet.
Jeg kan ikke bli i Wessex.
Du har en hustru og et barn. Hvor kan du dra?
- Odda er redd du skal drepe ham. - Kan hende jeg skal det.
Si det til ham hver kveld, før han går til ro.
Jeg må bygge rikdom, men det går ikke her.
- Danene vil ta alt fra meg. - Da gjør vi det samme.
Vi gjør daner av oss og plyndrer. Mange vil følge deg.
Dem vi har trent opp. Dem som var ved Cynwit. De vil følge deg.
Foreslår du at vi skal plyndre?
Vi finner rikdom og tar den.
- Her i Wessex? - Nei, vi skiter ikke i eget reir.
Cornwallum. Vi plyndrer britonerne.
Ikke si ja. Ikke ennå. Tenk på saken.
Så gjør jeg det samme.
Men hvorfor skal de andre få belønning og ikke vi?
Herre! Vel møtt.
Jeg ventet dere ikke hjem så snart.
Gikk dåpen bra?
Det der var et flott tre.
- God dag, frue. - Fæl dag.
Hvor ble treet felt?
- På åskammen. - På mitt land?
Ja. Wigulf skal kløve det for oss.
- Kjøper han det? - Han kløver det.
Vi trenger treverk. Han får betalt i kløvd tømmer.
- Vi kløver det selv. - Wigulf har alltid gjort det.
Vil Wigulf fortelle meg hvor mange trær han har kløvd?
Og vil du vise meg tømmeret?
Hvor mye er et slikt tre verdt? Åtte-ni skilling?
- Jeg vet ikke helt. - Hva gir han deg for mitt tømmer?
- Det er bare ett tre. - Hvor mye gir han deg?
- Hva gir han deg for mitt tømmer? - Uhtred, nei!
Hold munn!
Uhtred!
Det er rettferd!